Mr. Cole.
Tror du på skjebnen?
TIDLIGERE I "12 MONKEYS"
For tre år siden sendte jeg en reisende tilbake i tiden...
- Hei! - ...for å stoppe en pest...
...som hadde drept sju milliarder mennesker.
For å endre en historie og redde framtiden.
Det skjer!
Men gåten var langt mer kompleks enn vi kunne ha forestilt oss.
Hva faen?
Vi oppdaget De 12 apers hær, -
- en konspirasjon som strakk seg over århundrer.
En sekt med religiøs hengivenhet til ordene fra deres profet, -
- en kvinne fra framtiden som kaller seg Vitnet.
Verdens undergang og evig helvete på jord er hennes verk.
- Begynn. - Det er for mange!
Vår innsats for å stoppe henne har kostet oss dyrt.
Nå har fragmentprosjektets siste overlevende mistet alt.
Jeg holder på å dø.
Viljen vår, håpet vårt, vennene våre.
Vitnet har alt begynt å destruere tiden.
Den røde skogen og gåten, -
- den vi ville løse sammen, har endelig gitt oss et svar.
- Men ikke det vi håpet på. - Hva faen er dette?
Du skjønner... Den eneste måten å redde verden på...
Dette er et maskinprogram.
...for å redde fortid, nåtid og framtid, -
-er å slette James Cole...
Dette er alle reisene hans.
...å slette ham fra hvert øyeblikk.
Tidens kretser og knuter, denne krigen, -
-er en sykdom skapt av kuren.
Primærene sendte oss ikke hit for å stoppe pesten, men for å spre den.
Slutten var begynnelsen.
Slangen som spiser sin egen hale.
Nå er den begynnelsen endelig her.
ÅR 2037
Jeg heter dr. Cassandra Railly fra...
Vi jobber med å begrense... Cole...
Hør meg, DDC-stasjoner. Pesten begynner med Leland Frost.
Pestens virkelige arkitekter... Følger med på meg.
Jeg slipper opp for tid... er blant dere... Vær så snill, Cole.
FRAGMENTPROSJEKTET
Forsiktig! Hun er et ømfintlig udyr.
Jeg er ikke her for å skade deg.
Jeg bare beskytter meg selv.
Du lurer på hvordan selv én plyndrer klarer å være her.
Mr. Whitley fjernet dem jo.
- Tanken streifet meg. - Det er et stort anlegg.
Det vil nok ta deg lang tid å oppdage alle skjulestedene.
- Røyk? - Jeg sluttet.
Ja visst, for noen du mistet.
Foster sendte deg. Den forbannede...
"Fragmentprosjektet."
Du vil trenge mange forsøkspersoner. Er du klar for det?
- Å sende menn til døden? - Ja.
Er ikke det fryktelig egoistisk? Bare for å redde en datter.
Ved å redde datteren min, redder jeg verden.
Men denne verdenen fins.
Hvem er du til å kreve en annerledes?
- Jeg har makten til å endre den. - Ja.
Hodet som bærer kronen finner lite ro.
Jeg vil bare ha en sjanse. Å ikke gjøre noe...
Å ikke gjøre noe ville være som å drepe henne selv.
Jeg forstår. Bedre enn de fleste.
Men dagen kan komme da ett liv for sju milliarder er ett for mye.
Tenk på dette da: Uansett hva, redd den ene.
Lykke til.
Jeg har all mulig tillit til at du vil klare det.
ÅR 2043
I begynnelsen, da vi først kom til fragmentprosjektet, -
- måtte jeg gjenskape disse injeksjonene, -
- både fra hukommelsen, og ved å bruke mitt eget DNA som mal.
16 mennesker ble drept i den maskinen.
Kroppene deres avviste serumet. Maskinen rev dem i stykker.
Jeg hadde aldri en vellykket fragmentering før James Cole.
Du fikk tidsreiser til å fungere.
Jeg visste aldri hvorfor, før nå.
Jeg er demonen.
Den første tidsreisende.
- Det var jeg som gjorde tiden gal. - Nei, Cole.
Det var det primærenes våpen var til, -
- å slette meg fullstendig for alltid.
Jeg er så lei for det, Cole. Jeg visste det ikke.
Det går bra.
Ok. Hvordan gjør vi det?
- Legg koden deres i maskinen vår? - Nei. Nei.
Nei, det må finnes en annen måte. Jones?
Det skulle ikke ende slik.
Hvordan skulle det ende?
Oppdraget har ikke endret seg, bare følelsene våre.
Om du kan slette ham, kan du slette Olivia.
Det må finnes en annen måte!
Kanskje, men det er dette vi har.
Vi har kjørt simulering etter simulering...
Jeg har nettopp drept sju milliarder mennesker!
Jeg vil ikke drepe sju milliarder og én!
Ikke når den ene er verdt alle de andre.
Tiden vil starte på nytt, de får leve igjen.
- Men han får ikke eksistere! - Det er greit.
- Nei, det er ikke greit! - Hør her...
Du har gitt tiden alt.
Du fortjener noe i gjengjeld, jeg også.
Tiden skylder oss alle noe!
Vår tid er nå, gårsdagen er nå.
Morgendagen er nå.
Alt, alltid blir snart nok nå.
Begynnelsen på slutten er over for alltid...
...mens vi står her på slutten av tiden.
Det endeløses morgengry.
Innen denne dagen er over og solen har gått ned...
...er selve tiden vår.
Solen vil stige når vi sier det i den røde skogen vår.
Ja! Ja! Ja!
EMERSON HOTELL
James?
Dette må skje.
Vi må fullføre syklusen din, så du kan komme hit med svaret.
Hva pokker er du?
Cole!
- Emerson? - Rolig, rolig!
Hvem er du?
Ja da. Ta det inn.
Vær hilset, drittsekk. Jeg er framtidens drittsekk.
Dette er en lang kamp. Du er bare halvveis.
Det kommer til å gjøre vondt.
Ting du ikke visste at du hadde inni deg kommer til å gå i stykker.
Jeg skal fortelle deg noe jeg sikkert ikke bør.
Det roter nok til kausaliteten Jones alltid maste sånn om.
Du blir nødt til å tilgi deg selv, -
- for det du har gjort, og for det du må gjøre.
Det fins en begynnelse og avslutning i alt dette.
Alt du og jeg får ha, er det som er imellom.
Å bruke denne betyr at på en måte, -
- et sted vil du alltid finne veien tilbake til henne.
På tide å gå.
Ser deg snart.
Det var vanskeligere enn jeg forventet.
Du sa at det fantes håp.
Jeg måtte nå hit på en måte.
- Det fins en annen måte. - Nei, det gjør det ikke.
Du er på fremmed jord i pestens tid, miss Goines.
Jaget, trengt opp i et hjørne, alene.
- Jeg er ikke alene. - Vent!
Herregud! Tenk at det virket!
Vent! Hvilken Cole er du?
Den siste jeg noensinne blir.
ÅR 2043
Herregud!
Jeg stilte opp for deg i Praha.
- Takk for at du gjorde det lett. - Takk.
- Hva er galt? - Det er et problem.
Primærkoden har gitt oss en metode for å tilbakestille tidslinjen.
Ja. Jeg slipper opp for tid.
Sett meg i den, slett meg eller hva enn dere må.
Vi kan ikke.
Systemet ville bruke tre og et halvt år på å samle sammen hele koden.
Tiden kollapser på timer.
12, kanskje toppen 13.
Skal vi dra tilbake og gi oss koden i fortiden, da?
Sette maskinen ute av spill i alle de årene?
Vi ville stoppet oppdraget før starten.
Vi ville aldri nådd dette punktet med svaret.
Hva med Titan? Det er en tidsreisende by.
Den må ha tusen ganger mer kraft enn oss.
Det er mulig, om man kunne stoppe Olivias siste sekvens -
- og, på umulig vis, få tilgang til systemene hennes.
Om vi så kunne det, aner vi ikke hvor eller når Titan er.
Unnskyld.
Om jeg ikke hadde forsøkt å endre historien, skrive om tiden...
- ...for personlige... - James?
Jeg skal lytte til den talen om 12 timer. Nå har vi en jobb å gjøre.
- James? - Jeg gir ikke opp.
- Ikke jeg heller. - Det fins en annen måte.
Vi kan stoppe Olivia. Drepe Vitnet, stilne stormene.
Men du må ikke sette deg i maskinen. Vi kan leve.
Kan tiden skrives om, kan verden skapes om.
Viruset muteres igjen. Det vet vi.
- Det er ingen igjen i 2163. - Kanskje vi kan endre det.
Det er dette som var meningen.
Vi kan gjøre dette sammen. Vi har fortsatt tid.
- Hvordan da? - Jeg har en plan.
- Vi kunne... Hva var det blikket? - Du har aldri sagt at du har en plan.
Jeg har hatt planer før.
Verdens ende må til for at du skal ha en plan.
- Vil du høre den? Denne vei. - Jeg vil ikke gå glipp av den.
- Kom igjen. - Jeg kommer.
- Det er mange variabler. - Og ikke mange nok til å styre alle.
Det er galskap.
Skal dette funke, må vi skille lag.
- Du blir alene. - Det går bra, jeg kan spillet.
Ramse og jeg tok ut en militær karantenesone sånn. Sjokk og beven.
Da hadde du Ramse i ryggen.
Ja, vi var gode sånn, på vårt beste.
Nei.
Ramse!
Jeg ga et løfte.
Stopp!
Ramse og jeg... Den historien er skrevet.
- Kanskje det mangler en side. - Cassie...
Skal vi gjøre dette, trenger vi alle.
Venner, familie.
Forstår du hva du ber meg om?
Ja.
- Hva gjorde du? - Ikke det du tror.
- Hva gjorde du? - Ramse!
Det går bra, slapp av.
Stopp! Ramse!
Kom igjen, broder. Det går bra.
Det går bra, mann.
Går det bra? Det går bra.
Det er meg, broder.
- Det er over. - Unnskyld.
Unnskyld.
- Vitnet... - Olivia...
Hun drepte sønnen din, min...
Og om noen timer, alle og alt.
Du sa at jeg ba deg om å ikke gjøre om på dette.
Ja, og det skal jeg ikke.
Når dette er over, går du tilbake og dør den natten.
Ellers havner vi aldri her.
Og jeg må klatre oppi den maskinen -
- og bli slettet fra alt.
Herregud.
Men om vi skal felles, tar vi den megga med oss.
Jeg trenger deg til det.
- Ja. - Ja?
- Hei. - Hei.
Fytti helvete!
Har du gått fra vettet, Mr. Cole?
Ikke han, jeg. Det var min idé!
- Står til, broder? - Står til, Cocoa Puffs?
- Vi går på offensiven. - Dette er støtende!
- Kausaliteten...! - Er uviktig, om vi ikke snur dette.
Hun er bestemoren hans.
- Miss Goines! - Jeg bare oppdaterer ham.
Vi har en plan, og vi har et vindu.
Det virker kanskje ikke, men det er vår eneste sjanse.
Hva vil du gjøre, Mr. Cole?
Vi skal ta Titan.
- Der er den. - Hvilken skjønnhet.
- Tror du den går ennå? - Det handler ikke om alder, broder.
Det handler om bensinen som er igjen på tanken.
Alt annet kan vi jo fikse.
Vi må gå. Vi har nesten ikke tid.
Ser du nøklene?
Det ville vært synd å tyvkoble en klassiker.
Særlig når du føler så mye for henne.
Hva fant du?
Noens grunn til å fortsette.
- Er du klar? - Bare pass på lakken.
- Jeg har den. - Kunne du ikke finne en bil nærmere?
Det er ikke bare en bil.
Da er vi vel klare.
En ting til.
- Det er vakkert. - Ja.
Jeg har ingen evighet å love deg.
Jeg kan bare gi deg et øyeblikk.
Men det er ditt, om du vil ha det.
Dette er ikke nok...
Se på solen.
Vet du hvorfor den er så vakker?
Fordi den går ned.
Jeg er hjemme, kjære!
Oi! Det var ikke noe morohus.
Beklager å stikke innom uanmeldt.
Det var dumt av deg å komme.
- Hvorfor er du her? - For å si adios amigo.
Du ødela primærvåpenet, men det det skulle gjøre?
Koden? Den var her hele tiden.
Men før vi fyrer opp maskinen og sletter deg fra tid og eksistens, -
- burde du vite noe.
Du vet merke-logo-greia di? Opphavsrett til Vitnet, TM?
Jeg skjønner. Det er arameisk for tallet 12, -
- speilvendt for å representere begynnelsen, slutten, -
- bla-bla og så videre, men bare med noen få grep...
...blir det en penis-mann!
Er det fordi du er en kuk?
Den røde skogen har begynt, Katarina.
- Du er for sen. - Er jeg det?
Auf Wiedersehn, frau Kirschner!
2043! Manhattan. Nå!
- Vi er midt i den siste sekvensen... - De har våpenet!
Hun kommer!
Det virket.
- Går det bra? - Hva med litt musikk?
- Har faren din noe bra? - Han likte country og western.
Åh... Er du seriøs nå?
- Faen! - Kom igjen.
Det kommer!
Kom igjen, da!
Jeg må dø til en bra låt, broder!
- Jeg digger det. - Det føles riktig.
Nå skjer det!
Hold deg fast i noe, broder!
- Titan! Hvor? - 400 meter østover.
Våre siste fiender er her.
De er svake og sårbare.
Finn dem og drep dem!
Ikke la noen...
Ja!
- Det vekket dem! - Vi skal sørge for det.
- Vi skal eksplodere. - Hvordan fungerer det?
- Gi meg hånden din, "Louise". - Herregud.
Herregud, for en tripp!
- Det var uheldig. Slutten på en era. - Hva skjedde?
Jones! Vi er inne!
- Katarina. - Nei, jeg skal stå for dette.
Iverksett fragmentering!
Mr. Cole! Vi er inne.
Vi har gått i en felle.
Fragmenter Titan!
- Hun forbereder fragmentering! - Iverksett temporal forstyrrelse!
Vi kan ikke fragmentere, noe forstyrrer tårnene!
- Katarina... - Mr. Cole, Mr. Ramse! Deres tur.
Ta ut den kraftstasjonen.
Bare slik kan sentralspiret stoppes.
Vi går til hovedrammen for å fullføre primærkoden.
Ser deg på den andre siden.
Beskytt maskinen for enhver pris. Vi er tilbake når Titan er vårt.
Ja!
Klar? Ok.
- Ja. - Ok.
Vi mistet forspranget. Vi er færre, våpenløse og til fots.
Vi dør nok. La oss gjøre det.
Sentralspiret kan fragmentere alene.
Vi kan flykte hvis vi stopper sekvensen og...
Ikke stopp sekvensen!
Den må fullføres, ellers reverseres hele prosessen!
De er i fåtall. Ta med så mange troende som mulig.
Ødelegg maskinen deres, det er deres eneste våpen. Gå!
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com